Author: Biblio

Кулиняк, Д. Повернення Петра Калнишевського / Д. Кулиняк // Урядовий кур'єр. – 2006. – № 150. – 12 серпня. – С. 11.
Позняк-Хоменко, Н. Таки святий козак. Останнього кошового отамана Запорозької Січі Петра Калнишевського канонізувала і УПЦМП / Н. Позняк-Хоменко // Україна молода. – 2015. — №1. – 6 січня. – С. 3.
Сегеда, С. Петро Калнишевський: соловецьке ув'язнення, доля могили, антропологічний портрет / С. Сегеда // Народознавчі зошити. – 2018. – № 1. – С. 70-79.
Чорна, С. Останній кошовий і на Соловках у свої 112 років розмовляв українською / С. Чорна // Голос України. – 2013. – № 191. – 12 жовтня. – С. 12.
Чорна, С. Пам’ятник Петру Калнишевському – символу нескорених / С. Чорна // Голос України. – 2018. – № 207. – 2 листопада. – С. 15.
Електронні ресурси
Петро Калнишевський – нарис біографії http://www.memory.gov.ua:8080/ua/publication/content/1596.htm
Козацька звитяга - 2. Випуск №26 (61). Історія. Петро Калнишевський.
https://m.youtube.com/watch?v=Qlu7BjLDoO8&feature=emb_logo
Фільм про Петра Калнишевського
https://m.youtube.com/watch?v=iTjHXyapZKU&feature=emb_logo
Дума про Калнишевського
(Старовинна козацька дума XVIII ст.)
https://m.youtube.com/watch?time_continue=1&v=CRxIzHFBaqw&feature=emb_logo

Комунальний заклад
«Запорізька обласна бібліотека
для дітей «Юний читач»
Запорізької обласної ради
69006
м. Запоріжжя
вул. В. Лобановського, 14
Телефони: (061) 236-85-62
236-85-63
236-86-27
236-86-49
Факс: (061) 236-85-62
Ел. пошта: zobd@ukr.net
Сайт: zobd.zp.ua

Ікона, на якій зображений П. Калнишевський

Прес-буклет
до 330-річчя від дня народження
кошового отамана Запорозької Січі Петра Калнишевського
Запоріжжя
2021

Літ – сто десять,
віку чверть – за ґратами. Прямо в душу капле через дах!Батько Січі в’язнем не вмиратиме,
Прагне волі, наче неба птах!
Отаману Соловки відміряли… Голову б схилив, то мав би й лан. Та кому би українці вірили, Якби гнувсь Останній Отаман!
(народна пісня)
Петру Івановичу Калнишевському судилося посісти особливе місце в історії українського козацтва. Сталося так, що він виявився останнім кошовим отаманом Запорозької Січі та останнім її оборонцем.
Народився він 1691 року у с. Пустовійтівка (нині Роменського р-ну Сумської області). У юному віці потрапив на Січ, де пройшов шлях від джури до найвищих посад у Війську Запорозькому: військового осавула, який відповідав за стан і організацію війська, потім – військового судді (друга особа після кошового отамана). У 1762 р. вперше був обраний кошовим отаманом, але того ж року, після зустрічі в Москві з царицею Катериною II, усунутий із посади. У січні 1765 р., всупереч царській волі, старшина знову обрала його кошовим, і переобирала на найвищу державну посаду Січі протягом наступних десяти років (до ліквідації Війська Запорозького Низового у 1775 р.).
Петро Калнишевський брав участь у російсько-турецьких війнах 1735–1739 і 1768–1774 рр., де проявив себе талановитим полководцем при взятті Очакова, Кінбурна, Бахчисараю, Хаджибею. Був відзначений царським урядом: у 1770 р. нагороджений великою золотою медаллю з діамантами, а у 1773 р. отримав військове звання генерал-лейтенанта.
Саме за Петра Калнишевського у запорозьких землях стали швидко розвиватися стійка осілість, хліборобство, тваринництво. Він переймався також духовністю та освітою. Своїм коштом спорудив багато церков на Роменщині, у Києві, на Запоріжжі, робив їм щедрі дари. При всіх 16 церквах, що діяли на землях "вольностей Війська Запорозького", діяли школи, притулки для немічних, старих і хворих.
У квітні 1775 р. російський уряд вирішив ліквідувати Запорозьку Січ. Військо під командуванням генерал-поручника Петра Текелія обступило Січ, скориставшись тим, що Військо Запорозьке було на турецькому фронті (в Січі залишилося кілька сотень чоловік). Калнишевський і більшість козацької старшини, розуміючи марність опору, умовили запорожців здатися без бою. Разом із старшиною його було заарештовано і довічно заслано до Соловецького монастиря. Тут у нелюдських умовах судилося останньому кошовому прожити 27 років. Його утримували в одиночній камері, виводили з неї лише тричі на рік – на великі церковні свята. Такі умови часто призводили до божевілля в’язнів, але Калнишевський зберіг ясність розуму, гідність та віру в Бога.
Указом нового імператора Росії Олександра І у 1801 р. Калнишевський був помилуваний та отримав право на вільний вибір місця проживання. За своїми літами (йому йшов 111-й рік) і станом здоров'я він залишився ченцем у монастирі, де й помер у 112 років 12 листопада 1803-го.
У 2008 р. він був канонізований УПЦ КП і приєднаний до лику святих. Щороку в день Покрови Пресвятої Богородиці правляться поминальні літургії за святого праведного Петра.

Бібліографія
Книги
Іваничук, Р. Журавлиний крик : роман / Р. Іваничук. – Харків : Фоліо, 2014. – 384 с.
Кулиняк, Д. Лицар Дикого Поля. Останній кошовий отаман Запорозької Січі Петро Калнишевський та його доба : історико-документальна повість-есе / Д. Кулиняк. – Київ : Варта, 2005. – 144 с.
Кулиняк, Д. "Од Калниша вісті...": історично-документальна повість / Д. Кулиняк. – К. : Ват "Вид-во "Київська правда", 2004. – 344 с.
Кулиняк, Д. Соловецький в'язень. Останній кошовий Січі Запорізької : історичний нарис / Д. Кулиняк. – К. : Радянський письменник, 1991. – 71 с.
Новицкий, Я. Кошевой Калнышевский // Новицкий, Я. Народная память о Запорожье / Я. Новицкий. – Рига, 1990. – С. 83-87.
Шаповал, І. Соловецький в'язень / І. Шаповал // Євшан-зілля : хрестоматія для уроків позакласного читання. – Київ : КІМО, РУТА, 2001. – С. 214-221.
Статті із періодичних видань
Вертіль О. Благодать від Великого Українця / О. Вертіль, П. Нестеренко // Урядовий кур'єр. – 2011. – № 191. – 15 жовтня. – С. 17.
Віжунов, В. Перший український в'язень Соловків / В. Віжунов // Військо України. – 2018. – № 9. – С. 48-51.
Джунь, Л. Отаман Запорозької Січі П. І. Калнишевський – благодійник і меценат / Л. Джунь, В. Романюк // Історія в рідній школі. – 2017. – № 6. – С. 28-38.
Кулиняк, Д. Лицар Дикого Поля / Д. Кулиняк // Україна молода. – 2014. – № 188. – 17 грудня. – С. 10-11.